Jeg har klart to sider av mr Milton.
"Jeg må vise menneskene Herrens vei, og prise det evige forsynet."
Det er veldig sant.
Vi har lest nok for i dag.
Sånne høystemte tanker krever en pause for ettertanke.
Vi fortjener å se på prosjektet vårt.
Samlingen med romantiske gåter begynner å bli anselig.
Jeg lurer på hvorfor du ikke er gift. Du er så sjarmerende.
Jeg har ikke til hensikt å gifte meg.
Det må være en med høy stilling. Selv da vil jeg helst ikke bli fristet.
Det er så underlig å høre en kvinne snakke sånn.
Om jeg var forelsket, ville det vært noe annet.
Men jeg har aldri vært forelsket. Det ligger ikke for meg.
Jeg blir nok aldri det. Og uten kjærlighet vil jeg ikke endre på noe.
Jeg har både penger og sysselsetting.
Ingen gift kvinne i Hartfield har det bedre enn meg.
Men tenk å bli en gammel jomfru, som miss Bates!
Om jeg trodde at jeg ville bli like tøysete som miss Bates,-
- og fortelle alle om banale ting, ville jeg giftet meg i morgen!
Men ikke vær redd, Harriet, jeg blir en rik, gammel jomfru.
Det er fattige, gamle jomfruer som blir til latter.
Men alle misliker ikke miss Bates.
Ingen er redd for henne, og det har sin sjarm.
Når det gjelder barn, har jeg mange tantebarn-
- som kan holde meg med selskap.
- God dag, miss Woodhouse. - God dag, mr Elton.
Jeg har med meg månedens bestilling på kirkeblomster.
Mr Woodhouse sa at du setter sammen en bok-
- med gåter og dikt i romantisk stil.
Jeg fikk et innfall og skrev dette bidraget til samlingen.
Det er bare et lite dikt, ikke veldig godt, er jeg redd.
Takk.
Men vil du ikke heller gi det til miss Smith personlig?
Nei, jeg er sen til et annet møte. Jeg betror det i dine hender.
- Det er en gåte. - Nettopp. Et kjærlighetsdikt.
Det var et bidrag til samlingen, men det handler selvsagt om deg.
Det er på tide at han viser sine følelser.
"Den første delen er fuglen som fri er."
"Den andre er det aller nederste. Som bringer en omkring."
"Ditt raske hode finner ordet snart."
Uff! Jeg forstår det ikke.
Se her. "Den første delen er fuglen som fri er."
Hva kan det bli? Kanskje "fri...er"?
"Det aller nederste."
"Nederste?" Kanskje "føtter"?
Føtter?
Frier... Fotfrier! Er det rett?
Prøv igjen. Hva kan "frier" og "føtter" bety?
- Nei... - Frierføtter!
Frierføtter. Se her og her.
Å, miss Woodhouse! Jeg kan nesten ikke tro det.
Det er best at du forsøker. Jeg vil se deg i prestegården før våren.
Hvorfor venter du ikke innenfor, far?
De skulle starte i god tid.
Søsteren din er aldri sen. Det må ha skjedd noe.
Nei da! Det tar tid å samle sammen fem barn og all bagasjen for julen.
Tror du at miss Smith holder på å bli syk?
Jeg hørte henne nyse i hallen.
Lille Emma kommer snart. Vi kan ikke ha huset fullt av sykdom.
Du har vel ikke invitert henne på middag den første kvelden deres her?
Det er ille nok at Knightley kommer.
Mr Knightley kan ha bedt dem bo på Donwell. Han har neppe tilgitt meg.
Tilgitt deg for hva, da?
- John og Bella, legg dere. - Kom, barn. Vi må adlyde tante.
Rolig nå. Og ikke kom for sent til middagen.
Du er blek, Henry. Du burde ikke dratt til kysten i høst.
Mr Knightley... Vil du sende meg saltet?
Om du nødvendigvis må dra til kysten i stedet for å komme hit,-
- burde du ha valgt Cromer og ikke Southend. Det er et usunt sted.
Beklager.
- Dr Wingfield... - Han er fra det usunne London.
Brunswick Square har hovedstadens reneste luft, ifølge dr Wingfield.
- Og han anbefalte sjøluft. - La oss ikke snakke mer om kysten.
Jeg har aldri vært der. Det gjør meg så misunnelig at dere har vært der,-
- men ikke jeg!
Dr Perry var en uke i Cromer, og mener at det er det beste badestedet.
Det er 15 mil dit, men bare 6 til Southend.
Men når det gjelder helsen, sier Perry,-
- så bør man slett ikke dra til kysten.
Dr Perry bør holde meningene sine for seg selv.
Hva angår det ham hvor jeg tar med familien min?
Om dr Perry kan fortelle hvordan man frakter kone og fem barn 20 mil,-
- uten at det koster mer eller er mer anstrengende enn 6 mil...
Husker du den nye veien til Highbury? Den går mye nærmere forbi Randalls.
Vi kan gå dit i morgen og besøke mrs Weston.
Vi ser nesten aldri miss Taylor mer.
Far, det er bare én dag vi ikke har sett dem etter at de giftet seg!
Hvis vi kunne løse våre krangler like lett, så kunne vi være venner igjen.
Om du ikke alltid fulgte innfall, så ville vi aldri vært uenige.
Selvsagt... For jeg tar jo alltid feil.
Jeg var deg klart overlegen i mange år, da du var på lille Emmas alder.
Du var sikkert overlegen meg i dømmekraft på den tiden.
Men vi er blitt mer like i dømmekraft med årene.
Jeg har fordelen ved ikke å være en vakker kvinne og et bortskjemt barn.
Så da, la oss være venner.
Så snakker vi ikke mer om det.
Si til tanten din at hun ikke skal rive opp i gamle uenigheter.
Det er sant. Voks opp og bli en mye bedre kvinne enn din tante.
Bli uendelig mye klokere og ikke så egenkjær.
Men jeg må spørre om en ting til.
Når det gjelder gode hensikter, hadde vi begge rett.
Jeg beklager ikke at Harriet hørte på rådet mitt,-
- men jeg vil vite at mr Martin ikke er bittert skuffet.
Det kan jeg dessverre ikke hjelpe deg med.
Jeg har aldri sett en mann mer skuffet.
Har vi tid til å sy en ny kjole til Westons julefest?
Du må se uskyldig ut, men samtidig forførende.
Uff da.
Du kan absolutt ikke gå dit når du ser sånn ut. Mr Elton får vente.
Ikke vær lei deg. Du kan kanskje ikke gå i middagen,-
- men vi kan fortsatt sette mr Eltons følelser på prøve.
God morgen, mr Elton.
God morgen, miss Woodhouse. Mr Knightley.
Harriet er dessverre sengeliggende med en forkjølelse.
Det var leit å høre.
Men familien din har det sikkert bra.
Hva sa du om barna mine?
Hvorfor mener alle menn at de har rett til å kommentere min familie?
Jeg lykkeønsket bare miss Woodhouse med en så fin samling nevøer.
Veldig fin.
- Skal du til Westons i morgen kveld? - Ja, til og med far er overtalt.
Men du vil vel ikke gå når Harriet er syk?
Jeg ser veldig fram til det! Men jeg har ikke råd til en vogn.
Og hvis det skulle snø...
Vi tar to vogner for sikkerhets skyld. Du kan reise med oss.
Det var veldig sjenerøst av deg. Adjø.
Skynd dere. Vi vil ikke bli sene.
- Det blir definitivt snø. - La oss være optimistiske.
Far har aldri vært så ivrig etter å gå i en middag.
Hadde ikke du tilbudt mr Elton skyss, ville det gått fortere.
Du er jo så oppmuntrende mot ham.
Jeg? Oppmuntrende? Noe så tåpelig.
Ja, du. Han søker hele tiden din oppmerksomhet.
Ikke vær dum! Min oppmerksomhet? Han er interessert i Harriet Smith.
- Jeg tar aldri feil om sånt. - Mr Elton og jeg er bare gode venner.
Det er bare en iakttakelse. Du burde tilpasse atferden din etter den.
Vi er framme ved prestegården.
God aften, alle sammen.
For en utmerket idé!
Med saueskinn i vognen om vinteren. Så varmt og deilig vi har det.
Jeg fikk vite at Harriet er blitt dårligere.
Jeg vet ikke når jeg har gledet meg mer til en kveld.
Jeg vet at det blir snø.
Noe så lettsindig! Her sitter vi, mer tynnkledde enn til vanlig,-
- og drar frivillig, i strid med naturen,-
- for å tilbringe fem kjedelige timer uten å si eller høre noe nytt!
Kan du ikke kjøre på anstendig vis? Hvorfor tok du ikke en vogn?
Det var unødvendig. Jeg tenkte å gå, men Bessie trengte en tur.
En gentleman ankommer i vogn. Til og med kjøpmannsparet Coles tar en vogn!
- Kommer Coles? - Nei!
- Jeg skammer meg over deg. - Ikke vær tåpelig, Emma!
Du trenger ikke å gå inn med meg. Mr Elton venter på deg, se.
- En gentleman... - Jeg vil kunne gå når jeg vil.
Og uten å sende etter hester på forhånd.
Jeg vil kunne storme ut i verden når jeg vil, og dra hjem når jeg vil.
Forsiktig! Du må ikke krølle miss Woodhouses cape.
Mr Weston! Har du hørt noe fra Frank? Kommer han i kveld?
Min sønn...
Han er nært knyttet til tanten sin. Han liker å reise, som meg.
Tror du at faren din sitter bra i den stolen?
Det gjør han nok.
Westons har nok tenkt ut en god plassering for ham.
Kanskje du skulle spørre ham.
Han reiser mye. Frank er ganske impulsiv, som sin far.
Han drar av gårde på sin svarte hingst så fort han kan.
Her om dagen var han på vei hit, og hadde kommet til Burford.
Og hva tror dere skjedde?
Miss Woodhouse...
La meg hente noe å drikke til deg. Om du vil sitte her.
Nei takk. Jeg trenger ikke noe akkurat nå.
Så han kom aldri. Unnskyld meg, jeg må se hvordan det går med maten.
Mrs Knightley.
Er det ikke hyggelig?
Mr Elton, du sitter her.
Isabella sitter ved siden av mr Elton.
Miss Woodhouse...
Emma, min kjære, du sitter ved siden av oss.
Det er bare to som mangler. Din lille miss Smith og min sønn Frank.
Du føler deg vel ikke støtt, vennen min? En dag skal dere to møtes.
Det var så synd. Hørte du det, Emma?
Frank sadlet sin svarte hest for å ri til Highbury,-
- men fikk et brev på skysstasjonen, der det sto at tanten var syk,-
- så han var nødt til å snu.
Ikke tenk på meg. Jeg har ventet på ham i 20 år,-
- så noen uker til kan jeg holde ut.
Å gi seg av så impulsivt og risikere tantens misbilligelse-
- for å glede sin far, viser et edelt sinn,-
- en romantisk legning og et godt hjerte.
Det er hesten jeg synes synd på.
Mine forventninger for møtet med ham blir bare høyere.
Kvinner liker den slags gentlemanaktige impulser.
Gentlemen kjører vel alltid vogn?
Jeg synes synd på Frank Churchill.
Tanten lykkes alltid i å hindre ham i å møte andre mennesker.
- Hun styrer ham som en hund i koppel. - Gjelder det miss Smiths forkjølelse?
- Vi er alle klar over faren. - Vi er alle bekymret.
Du vil kanskje gå, så du kan finne ut hvordan hun har det?
Dere har vel advart miss Woodhouse mot-
- å nærme seg Goddards når det er risiko for å pådra seg en infeksjon?
Miss Woodhouses helse er viktigst av alt. Så bekymret for andre!
Men passer hun på seg selv? Er det rettferdig, mrs Weston?
- Har jeg ikke rett til å klage? - Jeg visste det!
Det snør kraftig. Det var modig av dere å dra ut, men ser dere nå?
Jeg så noen fnugg, men jeg ville ikke si noe. Vi hadde det så trivelig.
- Jeg kan ikke bli. - Vi må dra med en gang.
Kan jeg hjelpe til?
- Ender vi i en grøft, kan jeg gå. - Ikke i de skoene.
Dere må bli her. Vi har god plass. Dere kan bli hele julen om dere vil.
- Jeg kan ikke bli. - Vi har dessverre bare to gjesterom.
Jeg snakker med mr Knightley.
Jeg var ved Highbury-veien. Det er ikke mer enn en halv tomme snø.
Det er ingen fare for at vi blir innesnødd!
Din far blir urolig. Skal du ikke dra?
Skal jeg ringe på vognene?
Det har vært en deilig kveld. Så godt å se dere.
God tur hjem, og god jul!
John! Dette er vår vogn.
Det går vel bra? Jeg roer faren din, og så kan mr Elton eskortere deg.
John!
Ta denne.
Vognen venter.
Der er du, John.
Så klart de skinner.
Så heldig at vi er alene.
Det...må stå skrevet i stjernene.
Miss Woodhouse...
Gjør meg til verdens lykkeligste mann. Jeg tilber deg.
Det vet du. Jeg dør om du sier nei.
Slutt med en gang, mr Elton! Du har tydeligvis drukket.
Ikke glem dine følelser for miss Smith.
- Hva mener du? - Din oppvarting av miss Smith!
Og nå erklærer du meg din kjærlighet. For en vaklende karakter!
Jeg har aldri brydd meg om miss Smith som annet enn din venn.
Jeg bryr meg ikke det dugg om henne!
Alt jeg har gjort de siste ukene,-
- er for å vise min dype beundring av deg.
Det må vel ha vært åpenbart?
Unnskyld at jeg er sånn en nybegynner når det gjelder kjærlighet.
Du later som du avviser meg første gangen...
Slipp hånden min og sett deg der borte!
Mener du altså at du... aldri har foretrukket miss Smith?
Aldri! Miss Smith er en god jente, og det er sikkert noen-
- som kan overse omstendighetene rundt hennes fødsel.
Men jeg anser ikke at jeg trenger å senke meg til hennes nivå.
Nei, mine forhåpninger gjaldt deg,-
- med tanke på den oppmuntringen jeg fikk.
Du tar feil. Jeg tenkte bare på deg som en frier for min venn.
Jeg har aldri oppmuntret deg.
Jeg har ingen tanker om giftermål for tiden.
Det er din skyld, Emma.
Beundret han virkelig mitt talent, og ikke Harriets figur?
Elton vet hva han er verd, og selger seg ikke billig.
Hvordan kunne jeg være så dum?
Hvordan skal jeg fortelle det til Harriet?
Henry... Dukk!
- Sånn lekte vi også. Husker du det? - Ja, vi begravde den stakkars nymfen.
Skal vi vise dem hvordan man gjør det?
Emma pleide å være best på det. Hvor er hun?
Legg den ned.
- Kast, da! - Fulltreffer! Rett på hatten!
Et veldig underlig brev fra mr Elton. Han kan ikke besøke meg.
Han skriver ikke noe om deg, Emma.
Jeg kan ikke huske at jeg har invitert ham til jul.
Når snøen blir borte, skal han dra til Bath.
Hans venner vil absolutt treffe ham.
Din tur.
Kom inn.
Miss Woodhouse! Så snilt av deg å komme. Familien din er jo på besøk.
Så omtenksomt av deg! Jeg har en liten ting til deg.
Det er bare en småting.
Miss Woodhouse... Hva er i veien?
Er noen syke?
Jeg forstår.
Det er naturlig at det var deg...
...som han foretrakk.
Jeg kunne aldri ha fortjent ham.
Det er bare fordi du er en så god venn, at du trodde det var mulig.
Alt er min skyld.
Jeg angrer bittert den smerten jeg har forårsaket.
Nei, du må ikke anklage deg selv.
Du mente det godt, og han står så høyt over meg.
Det var dumt og fåfengt av meg å sikte så høyt.
Det var deg han fridde til. Nå forandrer du vel mening om ekteskap?
Absolutt ikke! Særlig ikke for en som...
Det er ingen som er skyld i dette, annet enn meg.
Han kommer til å angre på avgjørelsen sin.
Du er en mye bedre person en jeg noensinne kan bli.
Jeg forsøker å glemme mr Elton.
Men han er en så enestående mann.
Diktet han skrev, var så fint og edelt.
Selv om det var til deg. "Ditt raske hode." Selvsagt mente han ikke meg.
Se, en fin, ny utstilling.
De ligner på hanskene som mr Elton hadde i vinter-
- da det ble kaldere.
Brune med kaninpels. Så elegante...
Jeg lurer på om miss Bates er hjemme.
Miss Bates, det er torsdag, så du kan ikke ha hørt noe nytt om Jane,-
- men har du noen nyheter om miss Fairfax?
Så snilt av deg, miss Woodhouse. Det har skjedd noe uvanlig.
For en overraskelse. Brevet hadde knapt kommet før hun selv var her.
Miss Fairfax. Så hyggelig å treffe deg igjen.
Dette er Harriet Smith.
Sitt ned.
Jane skulle ha blitt med Campbells til Irland og hilst på datteren-
- og hennes forlovede mr Dixon.
Du og miss Campbell er som søstre?
Ja, helt siden Jane dro for å bo hos kaptein Campbell.
Hun er vennligheten selv. Hun er elegant og elskverdig.
Selv om hun ikke er like vakker som Jane.
Unnskyld, men det er jo sant.
- Mr Dixon har vel et fint gods? - Ja, det er veldig vakkert.
Men Jane ville heller komme hit. Irland er veldig vakkert.
Mr Dixon har fortalt Jane...
Hva er i veien nå?
Jeg ville bare påpeke at siden jeg er her,-
- trenger du ikke å sitere alle detaljer i brevene mine.
Her... Et avsnitt...
Jeg er sikker på... Her.
"På våre trivelige turer snakker mr Dixon varmt om hjemmet sitt."
Campbells ville ikke at datteren skulle være alene med mr Dixon,-
- så Jane var anstanden deres, og var alltid med.
Du må være glad for at Campbells lot deg reise hjem.
Campbells har alltid vært kjærlige og sjenerøse mot meg.
De ville ta henne med overalt.
De ble skuffet over at hun ikke ble med til Galway, særlig mr Dixon.
Mr Dixon?
Særlig ham, etter tjenesten han gjorde Jane i Weymouth.
Du vil kanskje glemme det, men jeg kan ikke det.
Du skylder mr Dixon ditt liv.
Reddet han livet ditt? Så romantisk! Hvem reddet livet ditt?
- Det var ingenting. - Ingenting, du?
Mr Dixon reddet livet hennes.
I Weymouth i fjor sommer, da Jane og mr Dixon spaserte med et selskap.
Og Jane gled på en stein.
Mr Dixon grep inn og reddet henne fra den sikre død.
Siden det har miss Campbells forlovede vært vår favoritt.
Det var ingenting. Jeg var aldri i fare.
Jane avskyr oppstyr, så hun forbød meg å skrive og takke ham.
- Han tror vel at du er utakknemlig. - Det ville han aldri tro.
Jeg mener... Han ville ikke tenkt på meg i det hele tatt.
Hvorfor vil ikke den fantastiske miss Fairfax erkjenne-
- at mr Dixon reddet livet hennes?
Hun er mer reservert enn jeg husker. Hemmelighetsfull og innesluttet.
Hvorfor flytter hun hjem til miss Bates lille hus-
- når hun kunne dratt til Irland og mr Dixons grenseløst vakre gods?
Hvis det da ikke er en annen grunn til at hun ikke kan eller vil det.
Unnskyld, hva sa du?
Unnskyld meg, sir!
- Du virker på villspor. - Jeg er ikke på villspor.
Jeg trodde du ikke visste veien.
Du virket ubesluttsom om hvilken vei du skulle. Kan jeg hjelpe deg?
- Så du kjenner trakten? - Du vil se at jeg vet hvor alt er.
Det tror jeg nok. Men jeg trenger ingen hjelp. Jeg vet hvor jeg er.
Men ellers takk.
Hun virker litt dempet.
Er du sikker på at hun ikke er syk?
Nei, hun er ikke syk. Hun er litt ulykkelig.
Kjære Harriet, vil du ha litt te? Og kokken har bakt nydelige kaker.
- Har dere hørt nyhetene? - Bra. Vi trenger underholdning.
Jeg ville bare si at jeg er glad for at du besøkte Jane Fairfax.
- Det var riktig av deg. - Det er da ikke nyheter.
Takk for svinekjøttet, miss Woodhouse.
Har du hørt nyheten? Mr Elton skal gifte seg.
Sånn en følsom jente. Vi er alle så glade på hans vegne.
Han har vært i Bath i fire uker, og er forlovet alt. Men kjærlighet...
Så hyggelig at du likte svinekjøttet. Vi tar godt vare på grisene her.
Det smakte fantastisk.
Så lettrørt... Hun gråter av glede for mr Eltons skyld.
Mor elsker skinke. Hun heter Augusta Hawkins og er verd 20 000 pund.
Visste du om det, mr Knightley?
Jeg pleier å være den siste som får gode nyheter.
Hva med deg, miss Woodhouse?
Jeg visste det! Jeg visste at miss Woodhouse visste alt om det.
Hun er så klok og leser menneskers hjerte. Selvsagt visste hun det.
Jeg trodde jeg var den siste som fikk vite sånt.
Jeg lurer på når de skal gifte seg.
- Miss Bates mener ikke noe vondt. - Jeg vet det.
Men hun treffer ofte spikeren på hodet.
Jeg trodde oppriktig at mr Elton var et godt parti for Harriet.
Og jeg likte ikke forbindelsen med Robert Martin. Jeg beklager det.
Det er vanskelig å bedømme-
- hvordan vi skal hjelpe andre med vår visdom og innsikt.
Ja, jeg vet det.
Du hadde rett, og jeg tok feil. Delvis.
Neste gang, om det blir en neste gang, skal jeg være flinkere.
Har du fortalt nyheten? Frank kommer hjem i morgen.
Er du sikker? Jeg begynte å lure på om han fins, siden han aldri kommer.
Hvorfor tror alle at Frank ikke kommer?
Jeg tror ikke at han finner glede i å knuse mine forhåpninger.
Saken er den at jeg er så ivrig etter å treffe ham-
- at jeg ikke kan skjule min skuffelse-
- når hans plikt mot tanten krever at han blir hos henne.
Det er din fortjeneste at han er så omtenksom og gentlemanaktig.
Det er ikke noe man kan lære. Manerene må komme fra en far som deg.
Jeg skal inngå et veddemål med deg.
Jeg skal ta med meg Frank til Hartfield i morgen klokken fire.
Da får du selv se en gang for alle at han virkelig eksisterer.
Der er du, Emma.
Får jeg presentere min sønn, mr Frank Churchill?
Endelig er du her. Det er nesten som om vi allerede har møttes.
Ja... Det var så underlig. Da jeg fikk muligheten til å komme hit,-
- fløy jeg som pilen fra en bue.
Takk, miss Woodhouse.
Jeg har ofte villet besøke min far,-
- men min samvittighet har fått meg til å dra tilbake til min syke tante.
Sist uke var jeg nesten framme da jeg innså at et kort besøk-
- ville såre den nye mrs Weston mer enn slett ikke noe besøk.
- Og jeg vil absolutt ikke såre ham. - Ikke jeg heller.
Dere er et vakkert par. Jeg lovet Frank at du skulle vise ham Highbury.
Strålende. Jeg kjenner ikke Highbury godt.
Og jeg kjenner ingen andre enn min kjære far.
Men det er en familie jeg må besøke.
- Miss...Banes? - Miss Bates?
- Hvorfor det? - Jeg traff hennes niese i Weymouth.
Jeg sa til Frank at han traff Jane blant jevnbyrdige der,-
- men at familien er dårligere stilt her, og at han må vise respekt.
Weymouth?
Da kjenner du Campbells?
Så du hendelsen?
Mr Dixon reddet vel Jane Fairfax' liv?
Ja, det var det store samtaleemnet.
- Hun sa at det ikke var noe. - Jaså? Han handlet veldig raskt.
Han sto selvsagt veldig nær henne.
- Har du vært i Weymouth? - Nei.
Jeg har aldri vært utenfor Highbury.
Men du er så selvsikker og sofistikert.
Jeg var sikker på at du hadde det.
Highbury har alt jeg trenger. Jeg vil ikke reise noe sted.
- Emma trenger ikke å reise. - Så sant, sir.
Mrs Weston. Miss Woodhouse.
Jeg har besøkt miss Bates. Jeg skulle være rask, men hun bare pratet.
Jeg var der i tre kvarter før jeg så dere og stakk av.
- Hvordan var miss Fairfax? - Hun så syk ut. Og så reservert!
Du kjenner vel til hennes situasjon?
Hvis hun måtte forlate Campbells, må hun søke tjeneste som guvernante.
Unnskyld at jeg sladrer.
Gjennom hele oppveksten har jeg hørt hennes dyder bli lovprist.
Vi er hverandres motsats. Hun er så reservert.
Det er ikke tiltrekkende. Man kan aldri elske en reservert person.
Du liker vel min fars nye hustru like godt som meg?
Jeg ventet en kvinne med god smak, men ikke en som er så ung og vakker.
Det er et emne jeg kan snakke om i timer.
- Har det kommet noe post? - Ikke på morgenen. Hvordan det?
Jeg bare lurte.
Mr Churchill fortalte at Coles skal feire renoveringen med en fest.
- Han overtalte dem til å ha musikk. - Og så?
Du ville aldri takket ja til en invitasjon fra Coles.
Coles er kjøpmenn og av lav herkomst.
- Jeg ville aldri takket ja. - Hva er problemet, da?
Jeg forstår. Du er ikke invitert.
Coles ville aldri bedt oss, deg eller Westons. Vi står over dem.
Jeg har fått min. Det har sikkert Westons også.
Den fantastiske mr Churchill planla jo det hele.
- Det er veldig uhøflig av Coles. - Du sa at de ikke kunne be deg.
Men du vil kunne avvise dem som du pleier?
Det overrasker meg at du er inne i dag.
Du er alltid ute nå for tiden når jeg kommer.
Alltid sammen med "den fortapte sønn".
Mr Knightley... Det kler deg ikke å være sarkastisk.
Jeg liker Frank Churchills selskap, noe alle unntatt de mest gretne gjør.
- Men han er borte i formiddag. - Etter ikke å ha vært her på 20 år?
Han hadde et viktig ærende.
Han er i London for å klippe håret.
Klippe håret? Det er sannelig viktige saker.
Det er en invitasjon fra Coles.
De ville ikke be oss-
- før de hadde skaffet en skjerm foran peisen for fars skyld.
Så omtenksomme er de.
Men du må straks takke nei. Hva venter du på?
Tja... Siden så mange av mine venner er der,-
- og siden mr Churchill ordner musikken...
Du har glemt dine fordommer mot Coles?
De er så høflige, og jeg er ikke så stolt at jeg ikke kan ombestemme meg.
Og du er ikke så stolt at du ikke kan ta imot mitt råd.
Vognen? Endelig ankommer du som en gentleman.
- Jeg gjør gjerne entré med deg. - Tåpelige jente!
Miss Woodhouse! Vi trenger hjelp som bare du kan bidra med.
Det er en fin frisyre.
Men jeg forstår ikke hvorfor han måtte til London for det.
Det var så underlig. Da jeg besøkte miss Bates,-
- fikk jeg se et enormt fortepiano som skulle til Jane Fairfax.
Det var elegant, men veldig stort.
Jane visste ikke hvem som hadde sendt den fine gaven.
Hvem kan ha sendt det? Det må være oberst Campbell.
Men han skrev nylig uten å nevne gaven. Det er et mysterium.
Unnskyld meg.
- Hvorfor ler du? - Hvorfor ler du?
Jeg er glad for at oberst Campbell har sendt en så fin gave til Jane.
Du ser skeptisk ut. Har du en annen kandidat i tankene?
Jeg husker at mr Dixon anså miss Fairfax som uovertruffen på piano.
Virkelig? Hvordan tok miss Campbell det? Stakkars miss Campbell!
Tenk alltid å ha med seg en som gjør alt mye bedre enn en selv.
Det må være oberst Campbell.
Hvorfor skulle han holde det hemmelig og risikere hennes rykte?
En gentleman ville aldri risikere en dames rykte.
Hvis han da ikke var stormende forelsket.
Miss Woodhouse! Vil du gjøre oss den ære å spille?
Miss Fairfax, vil du ikke ære oss med et kort stykke? Jeg insisterer.
Hun spiller så mye bedre enn meg.
Si meg... Kan du gjette hvordan miss Bates og Jane Fairfax kom hit?
De spaserte, vel?
Det slo meg at Jane er dårlig, så jeg tilbød henne vognen vår.
Hun takket, men sa at mr Knightley hadde sendt vognen sin til dem,-
- og skulle gi dem skyss hjem.
- Han kjørte vogn for deres skyld. - Det er typisk ham.
Han har ikke sagt et ord om det til meg.
Mitt herskap, jeg har bedt miss Fairfax spille tre ballader for oss.
- Bare én, mr Churchill. - Hun kan ikke spille alle tre.
Hun blir sliten.
Jeg har lurt på om vår mr Knightley-
- kanskje endelig har begynt å tenke på giftermål.
Nei, du tar feil.
Mr Knightley kommer aldri til å gifte seg.
Min lille nevø Henry kommer til å arve Donwell.
Tenk deg miss Bates på Donwell...
Som takker ham hver dag for at han ville gifte seg med Jane.
Han ville ikke holdt det ut!
Ikke vær slem, Emma. Miss Cole har også merket interessen.
Hun og jeg har løst mysteriet med fortepiano.
Knightley har ofte sagt at Jane fortjener et bedre instrument.
Nå snakker du bare tull. Han ville aldri gjort noe i hemmelighet.
Han har alltid snakket veldig pent om henne.
Og han er veldig urolig for helsen hennes.
En gentleman ville aldri risikert en dames rykte.
Hvis han da ikke var dypt forelsket, da...
Tekst: Evy Hvidsten www.undertext.com